Nei!
Våre Greker kamerater begynner å revne mot Perserne.
Godt. Jeg har noe. Jeg tror de kan klare.
Fortell Daxos jeg vil ha han
og 20 av hans beste, ivrige, edrue
klare til å gjøre neste jobb.
Konge Leonidas.
-Stelios, ta å pust, gutt. - Ja, min herre.
Perserne nærmer seg.
En liten kontingent. Og liten for et angrep.
Kaptein, jeg lar deg overta.
- Men, sir... - Rolig, gamle venn.
Angriper de meg, så går hele Sparta i krig.
Be, at dem er så dumme.
Be... at vi er heldige.
Ved siden av....
...er det ingen grunn, vi ikke kan være sivile.
Er det?
Nei, sir.
La meg tippe.
Du må være ... Xerxes.
Kom, Leonidas.
La oss være fornuftige.
Det ville være et beklagelig tap.
Det ville være det rene galskap -
- hvor du, modige konge, og dine tapre tropper ville dø.
Alt på grunn av en simpel misforståelse.
Der er mye, våre kulturer kunne dele.
Har du ikke lagt merke til, at vi har delt våres kulturer hele morgenen?
Du er av en fascinerende stamme.
Selv nå er du utfordrende, til tross for at du står overfor din utslettelse -
- i en guds nærvær. Det er ikke klokt, og stå i mot meg, Leonidas.
Forestill deg, hvilken forferdelig skjebne, som må vente mine fiender, -
- når jeg med glede dreper hver og en av mine egne menn, for seier.
Og jeg vil dø, for hver og en av mine.
Dere grekere er stolte av deres logikk, -
- jeg foreslår, at dere bruker den.
Betrakt det fine landskapet, du så energisk forsvarer.
Forestill deg, at det blir til aske, ved min befaling.
Tenk over skjebnen for deres kvinner.
Du kjenner tydeligvis ikke våres kvinner.
Jeg kunne like godt, ha sendt dem hit, -
- tatt i betraktning av, hva jeg ser.
Du har mange slaver, Xerxes ...
... men få krigere.
Det vil ikke være lenge, før de frykter mine spyd ...
... mer enn dine pisk.
Det er ikke piskeslaget, de frykter.
Det er min guddommelige kreft. Men jeg er en sjenerøs gud.
Jeg kan gjøre deg rik utover alle grenser.
Jeg vil gjøre deg til krigsherre av hele Grekenland.
Du vil føre min kampstandard til Europas hjerte.
Dine athenske rivaler vil knele seg for dine føtter.
Hvis du vil knele deg for mine.
Du er sjenerøs ...
... som du er guddommelig.
Kongen av konger. Et sånt tilbud kun en galning ville avslå.
Men ...
... idéen av og knele... Ser du ...
Slaktningen alle dine menn, har gitt meg en stygg krampe i benene.
Så og knele meg for deg, vil være vanskelig.
Det vil ikke være noe ære i din død.
Jeg vil slette selve minnet om Sparta fra historiebøkerne.
Hver eneste bit av gresk pergament vil bli brent.
Hver eneste greske historiker og skrifter -
- vil få deres øyne stukket ut, og deres tunger fjernet fra deres munn.
Mens og ære Spartas navn eller Leonidas, vil bli straffet med døden.
Verden vil aldri vite, at du har eksistert.
Verden vil vite, at frie menn sto i mot en tyrann.
At få sto i mot mange.
Og før denne kampen er over, at selv en guddommelig konge kan blø.
Du kjempet godt i dag.
For en kvinne.
Det samme gjorde du.
Du er kanskje blitt såret, jeg synes ikke, du kunne holde følge med meg.
Kanskje var jeg så langt foran, at du ikke kunne se meg.
Eller var du ved, og tilby din rygg til Thespianerne.
Jalousi ...
... er ikke min ven.
Fortere, menn!
Stabel de persere høyt.
For tar jeg ikke veldig feil ...
... har vi oss en vill natt i vente.
De har tjent de persiske kongers mørke vilje i 500 år.
Øyne så mørke som natten.
Tenner spisse som huggtenner.
Sjæleløse.
Den personlige livvakt for selveste Kong Xerxes.
Den persiske krigselite.
Den mest dødbringende kampstyrken i hele Asia.
De udødelige.
Den guddommelige konge hadde avsløret et skjebnesvangert brist.
Hubris.
Lett og se. Lett og lure.
Før sår og tretthet krever deres pris, -
- kaster den gale kongen, det beste han har mot oss.
Xerxes er bitt på kroken.
Spartanere, skyv!
Udødelige.
De setter deres navn på en prøve.
Fader!
Min konge!
Arcadianere, nå!
Gå!
La oss vise spartanerne, hva vi er i stand til.
Gå!
De roper og banner, stikker vilt rundt seg -
- mer slagbrødre enn krigere.
De lager et vidunderlig rott i tingene.
Modige amatører. De gjør sitt
Udødelige.
De feilet i vår konges test.
Og en mann, som ser på seg selv som en gud ...
... føler et menneskelig sus kravle opp i ryggraden.
For vår konge!
Og våre ærefulle døde!
Hvem tør Xerxes sende nå?
Der er ingen ting, som kan stoppe oss nå.
Selv kongen, tillater seg selv og håpe på mer enn ære.
Et sånt vilt håp. Men der er det.
I mot Asias uendelige horde, i mot alle odds -
- gjør vi det, vi tar De Varme Korridorer.
Vi kan vinne.
Daggry.
Piskelyder.
Barbariske hyl.
De bakerste skriker: "Fremover!".
De fremste skriker: "Tilbake!".
Våres øyne er vitne til et grotesk skue, -
- kaldt frem fra det mørkeste hjørne av Xerxes' rike.
Da musklene tapte, tydde de til deres magi.
Et hundrede nasjoner kastet over oss.
Styrker fra hele Asia.
Led inn i de smale gangene.
Deres antall har ingen betydning.
De faller i hundrevis.
Vi sender de radbrekkete kropper og de skrøpelige hjerter -
- tilbake til Xerxes' fot.
Kong Xerxes er utilfreds med sine generaler.
Han disiplinerer dem.
Xerxes sender sine monstre fra andre siden av jorda.
De er klossete mostrer.
Og bunken av døde persere er glatt.
- Er du her ennå? - Noen må jo holde øye med deg.
Akkurat nå er jeg litt opptatt!
Omgrupper!
Astinos, min sønn!
Astinos!
Nei!
Dagen fortsetter.
Vi mister få ...
... men hver av de falte er en venn eller av eget blod.
Og etter og ha sett sin egen unge sønns hodeløse kropp, -
- ser kapteinen rødt.
Han blir vill, blodsberuset.
Kapteinen skrik av smerte over tapet av sin sønn, -
- er mer skremmende for fienden enn de dypeste krigstrommer.
Det må tre menn, til og holde ham tilbake, -
- og føre ham tilbake til vår egne.
Dagen er vår.
Ingen sanger er sunget.
Gudene var ond, og skape deg sånn, min venn, Ephialtes.
Også spartanerne ... var ond, og avise deg.
Men jeg er snill.
Alt du noensinne har ønsket.
All den lykken du kan forestille deg.
Hver en glede som dine grekere og falske guder har benektet deg.
Vil jeg giv deg.
For jeg er snill.
Ta meg som din konge og som din gud.
Ja!
Led mine soldater til den skjulte stien, -
- som går bak de forbandede spartaner, -
- og din glede vil ingen ende ta.
Ja, jeg vil ha det hele.
Rikdom, kvinner ...
Og én ting til.
Jeg vil ha en uniform.
Avtale.
Du vil oppdage, at jeg er snill.
I motsetning til den onde Leonidas, som krever, at du står.
Ønsker jeg kun, at du kneler.
Fin natt.
Ja, men jeg ba deg ikke hit, for småprat, Theron.
Det tror jeg gjerne.
Du har aldri snakket med meg.
Kan jeg tilby deg noe? Noe og drikke kanskje?
Er det gift?
Jeg beklager og måtte skuffe deg, det er bare vann.
Jeg har blitt fortalt, at du skal tale for rådet?
Ja.
Jeg trenger din hjelp, -
- til og vinne stemmer, for og sende hæren nord til vår konge.
Ja.
Jeg kan forestille meg, at vi to står sammen.
Meg som politikker, og deg som kriger. Våres stemmer forenes.
Men hvorfor skulle jeg gjøre det?
Det beviser, at du bekymrer deg om en konge, -
- som akkurat nå kjemper for det vannet, som vi drikker.
Sant.
Men det her er politikk, ikke krig.
- Leonidas er idealist. - Jeg kjenner din type alt for godt.
Du sender menn til slakting til din egen fordel.
Din mann, vår konge, har tatt 300 av våre beste til slakting.
Han har brutt våre lov, og reist uten rådets samtykke.
- Jeg er blot realist. - Du er opportunist.
Du er like dum som Leonidas, -
- hvis ikke du tror, at menn har en pris i denne verden.
Alle menn er ikke skapt lik. Det er det spartanske kodeks, min lille dronning.
Jeg beundrer din lidenskap.
Men tro ikke at du, som kvinne, selv som dronning -
- kan gå inn i rådets kammer, og overtale menn.
Jeg eier det kammere.
Som var det bygget med disse hender.
Jeg kunne klemme livet ut av deg akkurat nå.
Du vil tale for rådet, men dine ord vil falle for døve øre.
Leonidas vil ikke motta forsterkninger, -
- og vender han tilbake uten min hjelp, blir han satt i fengsel eller verre.
- Elsker du ditt Sparta? - Ja.
- Og din konge? - Jeg gjør det.
Din mann kjemper for sitt land -
- og sin kjærlighet.
Hva har du og tilby? ...
Til gjengjeld for, at jeg sender vår hær nordover?
Hva kan en realist ønske av sin dronning?
Det tror jeg du vet.
Dette vil ikke være over fort
Du vil ikke nyte dette.
Jeg er ikke din konge.
Dilios!
Jeg går ut i fra, at den skrammen har ikke gjort deg nytesløs?
Neppe, min Herre. Det er kun et øye.
Gud har heldigvis laget et ekstra.
Og kapteinen?
Forbanner gudene og sørger alene.
Leonidas!
Det er ikke over ennå. Ikke over, sier jeg deg.
- Ødelagt ... - Daxos, ro deg ned!
En forræder har led Xerxes' udødelige -
- til den skjulte stien bak oss.
De phocianere du plasserte der, ble drevet bort uten kamp.
Krigen er slutt, Leonidas!
Krigen er slutt, når jeg sier, den er det.
Til i morgen vil de udødelige ha omringet oss.
De Varme Korridorer vil falle.
Spartanere!
Forbered dere på ære!
Ære?
Er du blitt skinnsykt?
Ære er ikke en mulighet nå.
Kun tilbaketrekning eller overgivelse eller døden.
Det er et lett valg for oss, arcadianer.
Spartanere trekker seg aldri tilbake Spartanere overgir seg aldri.
Gå ut, og spre ordet.
La alle utsendte grekere, kjenne sannheten omkring dette.
La hver av dem, finne sin sjel.
Og mens du holder på med det ...
... så finn din egen.
Mine menn vil dra med meg.
Lykke til, Leonidas.
Barn! Barn!
Kom nærmere.
Ingen tilbaketrekning. Ingen overgivelse.
Det er spartansk lov.
Og ved spartansk lov vil vi stå og slåss ...
... og dø.
En ny tid har begynt.
En tid av frihet.
Og alle vil vite, at 300 spartanere -
- ofret sitt siste åndedrag, for og forsvare den.
Min venn.
Jeg har levet hele mitt liv uten anger, inntil nå.
Det er ikke fordi min sønn, ofret sitt liv for sitt land.
Det handler om, at jeg aldri fikk fortalt ham, hvor høyt jeg elsket ham.
At han ærefult sto ved min side.
At han var alt godt i mig.
Mitt hjerte er knust over ditt tap.
Hjerte?
Jeg har fylt mitt hjerte med hat.
Fint.
Dilios!
La oss gå en tur.
Ja vel, min Herre.
Men sir, jeg er klar. Jeg er klar til kamp.
Det er du, en av de beste.
Men du har et annet talent, ulikt fra en hver annen spartaner.
Du skal overbringe min endelige ordre til rådet -
- med styrke og kraft.
Fortell dem min historie.
Sørg for, at hver eneste greker får vite, hva som skjedde her.
Du får litt av en historie, og fortelle.
En historie om seier.
Seier.
Ja vel, min Herre.
Sir, noen beskjeder ...
... til dronningen?
Ikke noe som behøver og bli nevnt.
Hundrevis dra.
En håndfull blir igjen.
Kun én ser seg tilbake.
Spartanere!
Gjør deres morgenmat klar, og spis med sjelen.
For i kveld spiser vi i Helvete!
Jeg overlater nå gulvet til Leonidas kone, dronningen av Sparta.
Rådmenn.
Jeg står foran dere ikke bare som deres dronning.
Jeg kommer til dere som en mor.
Jeg kommer til dere som en kone.
Jeg kommer til dere som spartansk kvinne.
Jeg kommer til dere med stor ydmykhet.
Jeg er ikke her, for og representere Leonidas.
Hans handlinger snakker høyere, enn mine ord noensinne vil kunne.
Jeg er her, for alle de stemmer, som ikke høres.
Mødre, døtre, fedre og sønner.
Tre hundrede familier som lider av våres rettigheter, -
- og for de prinsipper som dette rommet er bygget etter.
Vi er i krig, mine herrer.
Vi må sende hele den spartanske hær, til vår konges hjelp, -
- ikke bare for og beskyttelse oss selv, men våre barn.
Send hæren for beskyttelse av frihet.
Send den for rettferdighet.
Send den for lov og orden.
Send den for begrunnelse.
Men viktigste av alt, send vår hær for håp.
Håp om at vår konge og hans menn ikke er gått tapt i historiebøkerne.
At deres mot binder oss sammen.
At vi er blitt sterkere av deres handlinger.
Og at deres valg i dag, reflekterer deres heltemot.
Tre hundrede.
Rørende.
Velformuleret, lidenskapelig.
Men det endrer ikke, at din mann har sendt oss i krig.
Du tar feil.
Xerxes fremkalte det, -
- og før det, hans far Darius ved Marathon.
Perserne stopper ikke, før det eneste lyen vi kan finne -
- er mursteiner og kaos.
Dette kammer behøver ingen historielektioner, min dronning.
Hva er det så for en leksjon, du vil etterlate deg?
Skal jeg begynne, og oppstille dem alle?
Ære, plikt, berømmelse.
Snakker du om ære?
Plikt? Berømmelse?
Men hva med hor?
- Hvordan våger du? - Hvordan våger jeg?
Se henne, nøye.
Hun er en sann svindler.
Ikke lek med medlemmene av dette hellige kammer, min dronning.
For bare få timer siden, kastet du deg over meg.
Hadde jeg vært svakere, ville jeg ennå ha hatt duftet av henne.
- Dette er en skandale. - Ser man det, hykleren snakker.
Mottok ikke du en lignende betaling?
Som du tok i mot, i bytte for at hun fikk en audiens hos disse vise menn.
- Det er en løgn. - Er det?
Ble han ikke, ved din invitasjon, bed om og møte opp i sovekammeret?
I samme seng hvor du forsøkte og overtale meg -
- så ondsindigt.
Du ser sjokkert ut.
Kjøttets bestikkelse, Mine Herrer, -
- mens hennes ektemann fremmer anarki og krig.
Ord unnslipper selv de mest listige tunger.
Min lille horedronning.
For en dronningenær oppførsel.
Fjern henne fra dette kammere, før hun infiserer oss yderligere -
- med sitt uglorværdige og beskitte jeg.
Dette vil ikke være over fort.
Du vil ikke nyte dette.
Jeg er ikke din dronning.
Forræder.
Forræder, forræder, forræder.
Leonidas. Mine komplimenter.
Og gratulasjoner.
Du har virkelig gjort om katastrofe til seier.
Tross din ulidelige arroganse -
- er den guddommelige konge kommet, for og beundre spartansk mot -
- og kampferdigheter.
Du vil være en mektig allianse.
Trekk deg tilbake, Leonidas.
Bruk din fornuft. Tenk på dine menn.
Jeg ber deg.
Lytt til din landsmann.
Han kan sett den enorme gavmildheten.
Tross dine mange fornærmelser.
Tross din vemmelige blasfemi -
- er vertens herre, klar til og tilgi deg.
Og belønne din tjeneste.
Du kjemper for ditt land. Behold dem.
Du kjemper for Sparta.
Hun vil være rikere og mer maktfull enn noensinne.
Du kjemper for din trone.
Du vil blir krigsherre av hele Grekenland.
Kun ansvarlig overfor den eneste sanne mester av verden.
Leonidas. Din seier vil være komplett.
Hvis du tar ned armene dine, og kneler for den hellige Xerxes.
Det har gått over 30 år siden ulven og den kalde vinteren.
Og nå, som da, er det ikke frykten som griper ham.
Kun rastløshet.
En skjerpet fornemmelse av ting.
Havets kalde bris kysser svettet på hans bryst og nakke.
Måger skriker.
Beklager seg, selv om de metter seg på tusenvis av flytende døde.
Den rolige trekken av de tre hundrede ved hans rygg.
Klar til at dø for ham, uten et sekunds tvil.
Hver og en av dem, klar til og dø.
Hans hjelm er kvelende.
Hans skjold er tungt.
Ditt spyd.
Du, der.
Ephialtes.
Må du leve i all evighet.
Leonidas, ditt spyd.
Stelios!
Slakt dem!
Hans hjelm var kvelende. Den innskrenket hans syn.
Og han måtte se langt.
Hans skjold var tungt. Det sendte ham ut av balanse.
Og hans mål er langt borte.
De gamle mener, at vi spartanere stammet fra selveste Herkules.
Dristige Leonidas er bevis på vår blodsbånd.
Hans brøl er langt og høyt.
Min konge.
Det er en ære, og dø ved din side.
Det er en ære, og ha levd ved din.
Min dronning.
Min hustru.
Min elskede.
Husk oss.
Så simpel en ordre som en konge kan gi
Husk, hvorfor vi døde.
For han ønsker verken hyllest eller sang.
Ingen statuer, ingen dikt om krig og tapperhet.
Hans ønske var simpelt.
"Husk oss".
Sa han til meg.
Det var hans håp.
Kommer det noen frie sjeler til den plassen-
- i de neste århundrene, -
- skal alle våre stemmer hviske til deg fra den tidløse grunnen.
Gå ut og fortell de spartanske etterkommerne, -
- at her, ved spartansk lov, ligger vi.
Så døde min konge ...
Og mine brødre døde.
For bare et år siden.
Jeg funderte lenge over min konges kryptiske snakk om seier, -
- og tiden har bevist hans visdom.
For fra det frie Grekenland, til det frie Grekenland -
- snakkes det om, at dristige Leonidas og hans tre hundrede -
- så langt fra deres hjem, -
- ofret deres liv, ikke alene for Sparta, -
- men for hele Grekenland og det løfte, som dette land holder.
Og nå, her på denne forrevne stump jord, kalt Plathea, -
- står Xerxes' flokk over for sin tilintetgjørelse.
Nettopp der, samles barbarene.
Rent og skjær redsel griper stramt om deres hjerter med iskalde fingre -
- velvitende om den nådeløse skrekken, de har måtte lide -
- ved de tre hundredes sverd og spyd.
Ennå ser de nå utover sletten.
- på ti tusen spartanere, de leder treogtyve tusen frie grekere.
Fienden overstiger oss med tre i mot en.
God sjanse for en hver greker.
I dag befrier vi en verden fra mystisisme og tyranni, -
- og se på en fremtid, lysere, enn noe vi kan forestille oss.
Vær takknemmelige, menn!
For Leonidas og hans modige tre hundrede.
For seier!
Split & Resynck: *** Xenzai ***
Split & Resynck: *** Xenzai[NEF] ***
Oversatt av Joachiiim og MKej www.divxnorway.com